’GAPAR EFTER MYCKET’, text skriven 030326, uppdaterad 031017.

     « TANKAR OM SVERIGE »

     Vi lever i ett tryggt land. Vi har inte krig runtomkring oss, vi köper vad vi vill ha, umgås med de vi tycker bäst om, och vi har möjligheten att försöka göra vad vi vill av våra liv. Vi lär oss att acceptera och förstå alla sorters människor, religioner och sexuella läggningar utom de som är fel. Information pumpas ut var vi än är; av arbetskamraterna på jobbet, i tv-soffan, på skolan, framför datorn. Det sägs och skrivs så mycket att man tvunget måste sollra bort vad man inte bryr sig om ifall man sedan vill minnas det som snappas upp, vilket också betyder att man inte kan kosta på sig alltför mycket ny information. Man måste välja vad man tillåter sig själv att ta in, något som för de flesta nog inte känns som ett fritt val. Sitter man inne med fel information eller har vissa kunskapsluckor blir man sedd som konstig. Åsikter ska man ha men inte farliga sådana, inte utanför hemmet åtminstone. Tycker man exempelvis att invandrare luktar konstigt så kan man ju bli kallad rasist.

     I Sverige gillar man att debattera. Åsikterna haglar i debattprogrammen där de aktuella ämnena tas upp. Den ena sidan är säker på sin sak, den andra sidan är säker på sin sak. Ska vi protestera mot kriget i Irak - de bröt ju faktiskt mot folkrätten? Borde vi stänga en till generator i Barsebäck? Representanten från högerpartiet pekar på sina punkter han har med sig, sossen sitter halvgråtande och säger "jag kan inte titta folk i ögonen och säga att de kan fastna i hissen om vi stänger ner..." Svåra problem som de i tv-rutan tycker att vi måste ta och fundera kring. Bryr man sig inte så är man ignorant, okunnig eller helt enkelt bara knäpp. Alla ska ha en åsikt.

     Som med EMU-valet. I månader trycks informationen ut och debatterna avlöser varandra, egentligen utan att den "vanliga människan" knappt förstår ett dugg. Vad vet vi om ekonomi och hur riksbanken borde styras? Vet vi något är det ju givetvis grundat på något vi har hört utan att ha egna erfarenheter av det, då förmodligen av media eller av - vilket torde vara bättre - människor i andra EMU-länder som har hunnit bilda sig en uppfattning. Men alla känner ju inte sådana. Ändå skräms många av de hot som framförallt, av hur jag har uppfattat det, Ja-sidan pumpar ut. "Vad händer om vi står utanför?"

     Ett debattinlägg jag läste handlade om just det. Författaren var vansinnig på alla idiotiska Nej-sägare som inte förstod vad vi gör om vi röstar nej, nämligen lägger oss under USA, tvingas fjäska för dem och hoppas att de hjälper oss nästa gång det blir krig. Koncentrationslägren skulle åter öppnas i Europa och det var Nej-sägarnas fel. Denna gång skulle inte Uncle Sam rädda oss, menade han.

     På tal om EMU-debatten så tycker jag att den har erbjudit den sedvanliga formen av grötpolitik - man har det svårt att sortera in vad som hör till ja och vad som hör till nej. "Rösta ja för jobbens skull" eller "JA till jobb - NEJ till EMU!" Så där är det med mycket, inom många ämnen. Bara en sådan sak som att man ska dricka mycket vatten - vem har inte hört att man ska göra det? - kan gå från ett starkt ja till ett frågande nej på oerhört kort tid. Tv-programmens läkare och vetare av många de slag uppmanar till vattendrickande, medan någon annan menar att hon "vill få ett slut på det onödiga vattendrickandet i Sverige". En så känd person som Britney Spears, med starkt inflytande över främst yngre tjejer (gissar jag) även i Sverige, menar sig vara kristen, oskuld - förutom med Justin då som var en missbedömning - och ogilla sexanspelningar, men blir sedan sur över att tidningar anklagar henne för provokativa, lättklädda bilder. Hon gör det ju bara "för att inspirera människor"; står där nästan helt naken med händer som drar ner trosorna och 'True love waits'-bandet för stunden avtaget. Hon säger inte till fansen att sex före äktenskap är bra - det är hon ju bestämt emot - utan vill "göra dem upphetsade, lyckliga och inspirera dem" genom bilderna. "Jag tror Gud har en plan för alla och det här är vad han planerade för mig." 

     Stackars förvirrade fanskara av tjejer, tänker jag. Ibland blir det krångligt. Det krävs egna initiativ, eget ifrågasättande och engagemang för att inte kvävas av gröten. Men att koncentrera sig är ju ansträngande. Att beslutsamt söka efter tillfredsställande svar tar inte bara lång tid - man vet inte ens om det leder någonvart. Bara att läsa en sådan här text är jobbigt om man inte har något tydligt mål med det. Och vem vet vad det kan leda till - man vill ju inte förlora respekten bland folk. Men först och främst är det jobbigt.

     En människa som inte har några större problem behöver heller inte tänka, inte anstränga sig i onödan. I mångt och mycket verkar det fungera så. De flesta har nog någon gång slagits av den enkla tanken att ju snyggare en människa är desto dummare är hon - och tvärtom då förstås. Just så tror jag själv inte riktigt att det fungerar, men i regel måste man ha tvingats gå igenom mycket i livet för att utveckla ett visst typ av tänkande som tillåts mer spelrum, är mer fritt, öppet, sökande. Man måste med andra ord tvingas till det, och för att det ska bli mer objektivt ha en bra grund att stå på, självkänsla, trygghet. Har man inte gått igenom vissa problem kan man nog heller inte förstå dem.

     I ett så utvecklat och "fritt" - något som självklart kan diskuteras - land som Sverige blir det ovan beskrivna naturligtvis alltmer sällsynt. Det blir enkelt att ta till sig av den lilla information som är nödvändig och sedan skita i resten som ändå inte behövs. Och som nämnt ovan - det blir för mycket annars. Att vara allmänbildad, hänga med i utvecklingen och ha åsikter om saker och ting är däremot viktigt för att vinna respekt bland medmänniskorna.

     Svensken får detta levererat på de mest bekväma sätt - nyheter finns ju lite överallt numera - och sitter sedan och diskuterar antingen det eller vad som händer runtomkring dem själva. Nyheter på jobbet, med familjen, om huset eller katten. När det gäller mer distanta frågor, som det ovannämnda Irak-kriget, tar man in den fakta nyheterna ger en, lyssnar på experterna och gör ett val. Saddam har ju dödat tusentals av sitt eget släkte så han är ju otvivelaktigt ond. Sen är det lite skitsamma att uppgifterna kommer från USA, att amerikanerna i mångt och mycket styr media och att vi svenskar sällan förstår arabiska/kurdiska/persiska. Har de 440000 marksoldater så har de - varför skulle de ljuga?

     Redan under skoltiden tycker jag att svensken formas till att tro att all den kunskap som behövs lärs ut i skolan och av media, att det bara är onödigt att söka information på egen hand. Man lär sig ju dessutom att "granska media" så det - enligt en tjej jag pratade med - inte finns en chans att man baserar sina åsikter om exempelvis Irak-kriget på vad som lärs ut i media. Att lära sig saker är sedan länge heller inte grundidén för skolan - man tar hand om barnen så de inte ställer till med oreda och så att föräldrarna får möjligheten att arbeta och tjäna in pengar till staten. Det man lär sig testas i ett prov, man får ett betyg och sedan byts kunskaperna ut mot nya sådana. Den som minns är konstig. Och är man inte inställd på att få bra betyg eller att bli populär bland lärarna genom att räcka upp handen så är man i regel en problematisk eller dum elev som måste särbehandlas, något skolan varken har tid eller råd med.

     Informationen som man i skolan måste ta till sig lärs dessutom alldeles för ofta ut av människor som sedan länge har tröttnat på sina arbeten. Den sortens lärare får, förutom att stå ut med samma - enligt dem själva - "skitlön" och bråkiga och ointresserade elever som de få engagerade kollegorna, plågas av att jobba med något som offentligt sett anses vara ett lågstatusyrke och måste väl därför fundera vad de slösar bort sina liv på. Dessutom kommer de då och då i kontakt med elever som har frågor om det mesta och vill ifrågasätta sådant som beskrivs som fakta i skolan. Läraren orkar inte med eleven i det långa loppet, och eleven tröttnar i sin tur på skolan. Ingen kan motivera varför den uttråkade eleven bör gå i skolan. "Så du får bra betyg och kan skaffa ett bra arbete" räcker inte för alla. Är man intresserad av att få information, nyfiken till grunden, får man ju dessutom oftast tag på vad man vill få mer kunskap inom genom Internet eller annat håll snarare än i skolan, där man ju måste lära sig om bestämda ämnen på bestämd tid i bestämd ordning. Alltså slutar vissa bry sig.

     När man som i Sverige släpps så fri tror jag, av egna erfarenheter, att man som yngling känner sig oerhört förvirrad. Vad är rätt? Vad vill man med sitt liv? Gillar man pojkar, flickor eller bådadera? Under den perioden av livet är man i full gång med att försöka betyda något, ha kul, kunna känna sig trygg och omtyckt - andra, viktigare saker som naturligt prioriteras. Resultatet av det blir att media får mer makt över en så länge som man inte aktivt kämpar emot det.

     Vad som pekar på att få sätter sig emot massmedial påverkan är de gemensamma åsikter större delar av den svenska befolkningen verkar ha. Allmänacceptansen har skapat ett släkte av människor där majoriteten hellre klagar och gnäller i det tysta än gör något åt problemen. 

     Inom de kretsar jag rör mig i stöter jag ofta på människor som älskar Sverige men hatar Sverige. Som ogillar vad socialdemokraterna och de styrande krafterna har gjort med Sverige men som röstar på socialdemokraterna. De har allt som oftast dåliga erfarenheter av invandrare och pratar illa om dem, säger nedvärderande saker om dem och skyller mycket av dagens problem på dem, men vill inte bli kallade rasister och är därför tysta offentligt och röstar för ett solidariskt Sverige i valen, troligen för att stilla - eller "lura", som jag egentligen tycker passar bättre - sina egna samveten då de själva inte gör någonting för saken. Islam verkar vara en hatisk religion men man måste respektera de som tror på den. Homo- eller bisexuella kan vara läskiga men det är helt normalt att vara det. 

     Man tror ofta på det som känns mest bekvämt. Talar man öppet illa om en muslim vet man att den mycket väl kan ge en på käften utan att få dåligt samvete, medan den kristne har som regel att vända den andra kinden till, visa sig större som människa. Det blir med andra ord lättare att exempelvis prata illa om kristna eftersom de är enkla offer. 

     Att öppet tycka om homosexuella är ett måste i dagens samhälle. De många medelålders jag har diskuterat ämnet med säger nästan uteslutande fraser som "de är helt vanliga människor precis som oss", att "alla har rätt att få älska vem de vill" och så vidare, som hämtat ur propagandaprogrammen på tv. En då intressant diskussion att ta upp är pedofili, ett ämne som varenda svensk avskyr. Med tanke på att homosexualitet bara för lite över tjugo år sedan, 1979, klassades som en sjukdom enligt Socialstyrelsen är det rätt häpnadsväckande att se hur den allmänna bilden inför homosexuella har förändrats under en sådan relativt kort period. Att det om 25 år skulle vara lika accepterat med pedofili är något som de flesta av de ovannämnda trots det avfärdar som helt orimligt, förmodligen då precis som homomotståndarna gjorde för 25 år sedan. Självklart ser de också lite snett på mig.

     Jag tror att tv och film har haft ett stort inflytande när det gäller homoliberalismen, och har på senare börjat känna av liknande tendenser när det gäller pedofilin. Två filmer man kan titta närmare på är 'Happiness' och framförallt 'L.I.E'., där handlingen i mångt och mycket går ut på att man ska få sympati för den 55-60-årige Big John, "den bäste kuksugaren i området", som tar hand om en stackars 15-årig kille. Big Johns egentagna bilder på barn skildras som normalt och hans försök att få Howie i säng görs till vilket litet sidospår som helst, rätt obetydligt i det stora hela som faktiskt är en vacker berättelse. 

     Svensken lär sig att tro gott om folk, men att prata illa om dem när de inte finns i närheten. Att försöka hålla sig undan problem och sedan fly ifrån dem om de eventuellt uppstår, som när det exempelvis gäller äktenskapet. Hålla sig borta från farliga argumenteringar för att sedan sticka ut huvudet när det anses nobelt, till exempel i debatter mot de svagare i samhället och liknande av ett alltför ofta tydligt skäl att hävda och försköna sig själva. 

     Ena stunden sitter de upprörda och skickar hatiska inlägg mot någon som pratat skit om ett heligt ämne eller gett något ett hemskt smeknamn, till exempel kallat någon "CP", medan de i andra står på läktaren av en inomhusplan i fotboll och spottar ner mot Livets Ords avbytarbänk och föraktfullt frågar var de gömt biblarna. Man gör vad som tillåts och grundar värderingarna efter det.

‹ ‹ ‹

(i denna text saknas blandade länkar och media. Hela originaltexten
 finns tillgänglig på http://www.elenziah.com/gapar/gem_tos.html)

© N. M. Erlingmark, 2003.